Иван Вазов
Есен

chitanka.info

Днеска излязох вън на полето.

Пак се засмяла бедната есен,

пак е лазурно, светло небето —

само въздуха — без птича песен,

само дървята — голи, без шума,

а в треви няма миличко цвете;

едното слънце, като за глума,

с пролетна сладост над земя свети.

Па й говори: „Виж, аз те грея

с мойте най-нежни лучи небесни,

сила и младост щедро ти лея…

Де твойте рози? Де твойте песни?“

— Ох, цветя, песни (шъпне тя тамо),

не ми се мислят — веч иде зима…

Топличко искам, топличко само,

по-длъжко време, слънце, топли ме!

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

Лого на Моята библиотека
http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.